prof.
JUDr. Ing. Roman Makarius, CSc. L 1
předseda
Českého báňského úřadu
V roce
2004 oslaví evropská hornická veřejnost 150 výročí od přijetí Obecného horního
zákona, který byl publikován jako císařský dekret číslo 146 říšského zákoníku.
Doba, kdy se životnost zákonů počítala na desítky a mnohdy i na stovky let -
Obecný horní zákon byl na území naší republiky zrušen teprve v roce 1957,
je již nenávratně neopakovatelnou historií.
Současně
platné zákony - horní zákon č. 44/1988 Sb. a zákon o hornické činnosti,
výbušninách a o státní báňské správě č. 61/1988 Sb. si za dobu své platnosti
vyžádaly celou řadu novel. Prvá skupina z nich, které byly přijaty
v roce 1990, 1991, 1993, 1999 a v roce 2000 přizpůsobovaly naše horní
zákonodárství novým ekonomickým podmínkám, které byly nastoleny po
politicko-společenských změnách v listopadu 1989. Lze vyslovit přesvědčení,
že zákonné změny realizované citovanými právními normami vytvořily stav, který
umožňuje právnickým i fyzickým osobám v hornictví svobodně podnikat,
chrání zájmy našeho státu, respektuje práva a právem chráněné zájmy všech
zúčastněných subjektů, a to včetně obcí a v dostatečné míře zajišťuje i
ochranu životního prostředí.
V této
přednášce bych rád věnoval pozornost dvěma posledním novelám, které byly
přijaty jako zákon č. 315, ze dne 7.8.2001, kterým se mění zákon č. 61/1988
Sb., o hornické činnosti, výbušninách a o státní báňské správě, ve znění
pozdějších předpisů a zákon č. 44/1988 Sb. o ochraně a využití nerostného
bohatství (horní zákon) ve znění pozdějších předpisů a zákon č. 206, ze dne
24.4.2002, kterým se mění zákon č. 61/1988 Sb., o hornické činnosti,
výbušninách a o státní báňské správě, ve znění pozdějších předpisů.
Důvodem
prvé z uvedených novel přijaté zákonem č 315/2001 Sb. bylo zajištění plné
harmonizace českého horního práva s právem EU. V tomto konkrétním
případě se jednalo o docílení souladu zákona č. 61/1988 Sb. se směrnicí EU č.
93/15/EEC, o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad
výbušninami pro civilní využití, která byla přijata 5.4.1993. Oprava
se týkala té části, ve které
výbušniny spadají do působnosti Českého báňského úřadu.
V
dřívějším znění zákona č. 61/1988 Sb. bylo z hlediska uvedené směrnice EU
nutno nahradit zásadní pojmy tohoto oboru, zejména pojem výbušniny, trhací
práce, nakládání výbušninami a pod. Tyto zákon definoval takto:
a) Výbušniny jsou
látky a předměty, které jsou uvedeny v mezinárodní smlouvě o
přepravě nebezpečných věcí, kterou je Česká republika vázána a která je
vyhlášena ve Sbírce mezinárodních smluv, nebo ve Sbírce zákonů, a jsou zařazeny
v Příloze A této smlouvy do třídy I. těchto látek, jakož i látky, které
mají vlastnosti trhavin, třaskavin, střelivin, nebo výbušných pyrotechnických
složí, pokud nejde o střelivo a pyrotechnické výrobky. Tato definice je uvedena
v § 21 odst. 1. K této definici nutno poznamenat, že Směrnice č. 93/15/EEC
stanoví, že výbušninami jsou předměty a látky uvedené v Doporučení OSN o
výbušninách. Tento odkaz však nebylo možno v novele zákona č. 61/1988 Sb.
použít, protože cit. Doporučení není součástí českého právního řádu. Proto bylo
nutno definici obejít odkazem na Evropskou dohodu o mezinárodní silniční
přepravě nebezpečných věcí (ADR), která v příloze A) převzala dikci
Doporučení OSN o výbušninách a která je pro Českou republiku závazná.
b) Pod pojmem trhací práce novela označuje
takové práce, při kterých se využívá energie chemické výbuchové přeměny
výbušnin a které zahrnují soubor pracovních operací, zejména nabíjení trhavin,
přípravu a nabíjení roznětných náloží, zhotovování roznětné sítě, odpálení
náloží (odpal) a výbuch náloží (odstřel). Tato definice je uvedena v § 21 odst.
3.
c) Za
nakládání s výbušninami zákon považuje výrobu a zhotovování výbušnin,
jejich používání, skladování, předávání, přepravu a ničení, jakož i předávání a
přepravu při obchodování s nimi. Za nakládání s výbušninami zákon
nepovažuje jejich výzkum, vývoj a zkoušení. Tato definice je obsahem § 21 odst.
4.
Zásadní
změnou proti předcházející zákonné úpravě je zavedení nového pojmu, ale i
režimu předávání výbušnin, kterým zákon rozumí každé jejich skutečné přemístění
s výjimkou přemístění v rámci jedné a téže obce. Zákon podrobně
upravuje podmínky pro předávání a přejímání výbušnin, kde stanoví zejména
-
předání a převzetí výbušnin je možné pouze na základě
povolení orgánů státní báňské správy,
-
vydání povolení může získat pouze organizace, která se
prokáže oprávněním k podnikání podle zákona o hornické činnosti, nebo
podle zvláštních předpisů,
-
předávání a přejímání výbušnin mezi organizacemi navzájem
zákon omezuje,
-
povinnosti orgánů státní báňské správy v dozoru nad
dodržováním zákonných podmínek stanovených pro předávání a přejímání
výbušnin.
Zákon
vychází z toho, že výbušniny může nabýt jen ten, kdo má k nabývání
výbušnin povolení. Nově zavedený pojem ”předávání”, v sobě zahrnuje
rozsáhlou škálu kroků, počínaje vývozem a dovozem, tranzitem, ale též i
vnitrostátním pohybem výbušnin. Účelem přesněji vymezeného režimu pro předávání výbušnin je zajistit vyšší
bezpečnost při nakládání s těmito nebezpečnými látkami. Zákonné řešení je
postaveno na povolovací a kontrolní pravomoci obvodních báňských úřadů, a to
pokud se jedná o pohyb výbušnin v rámci našeho státu, a na povolovacích a
kontrolních kompetencích Českého báňského úřadu v těch záležitostech,
které se týkají pohybu výbušnin mimo území ČR, nebo při tranzitu.
V souladu se Směrnicí je zavedena informační povinnost pro Český báňský
úřad vůči Komisi ES v zákonem stanovených případech a přesněji vymezena i
spolupráce a součinnost orgánů státní báňské správy s orgány Policie ČR.
Jednou
ze základních změn v zákoně č. 61/1988 Sb. je režim uvádění výbušnin,
výbušných předmětů a pomůcek na trh. Do současné doby tuto funkci plnil Český
báňský úřad. Zákonem č. 315/2001 Sb. byl tento proces v zájmu ujednocení,
ale i zejména splnění požadavků Směrnice EU č. 93/15/EEC podřízen režimu zákona
č. 22/1997 Sb. o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění
některých zákonů. Novela navíc obsahuje i ty instituty, které zákon č. 22/1997
Sb. nezná, které však Směrnice č. 93/15/EEC vyžaduje, a které nelze do právního
režimu promítnout formou nařízení vlády. Jde zejména o detekční látky, jejichž
přítomnost novela nařizuje u plastických trhavin, jakož i zmocnění podle
kterého je Český báňský úřad povinen vyhláškou stanovit jednak druhy detekčních
látek, jednak podrobnější podmínky pro uvádění výbušnin, výbušných předmětů a
pomůcek na trh.
Prostředí
dolů a lomů klade zvláštní nároky na všechny v nich prováděné práce,
včetně používání výbušnin. Z tohoto důvodu byl Český báňský úřad zmocněn
vymezit v právním předpisu okruh bezpečnostních požadavků pro použití
výbušnin v plynujících dolech. Zákon pokládá za nezbytné, aby výbušniny,
které mají být v takovém prostředí použity poprvé, schválil Český báňský
úřad, a to jak z důvodu jejich bezpečného použití, tak i ochrany zdraví
při práci a bezpečnosti provozu.
V zájmu
dosažení plné kompatibility celého oboru horního práva s právem EU, byly
v rámci této novely realizovány též požadavky, které vyplývají ze Směrnice
č. 94/22/EEC o podmínkách udělování a
užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíku a mají přímou
vazbu na zákon č. 61/1988 Sb. a dále pak některé požadavky Úmluvy Mezinárodní
organizace práce (MOP) č. 176/1995. Tato úprava je specifická pro oblast
hornictví a má zvláštní charakter vůči obecným pracovně právním předpisům. Do
novely byly zahrnuty zejména další práva a povinnosti zaměstnanců a zástupců
zaměstnanců. Zaměstnanci je zákonem zaručeno právo a stanoveny povinnosti,
které zákon formuluje takto:
a)
právo vzdálit se z pracoviště, jestliže vzniknou
okolnosti, o kterých se domnívá, že představují vážné nebezpečí pro jeho
bezpečnost a zdraví,
b)
právo žádat, aby organizace nebo obvodní báňský úřad
provedli revizi a šetření tam, kde se domnívá, že jsou porušovány předpisy
k zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a bezpečnosti provozu,
c)
povinnost uposlechnout příkazy osob řídící zdolávání
havárie,
d)
povinnost plnit závazný příkaz báňského inspektora.
Příslušný
odborový orgán, nebo zástupce pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci
má mimo práv a povinností stanovených pracovně-právními předpisy též právo
a)
účastnit se inspekcí a šetření prováděných na pracovišti
zaměstnavatelem, státní báňskou správou nebo jiným, k tomu oprávněným
orgánem, podle zvláštních předpisů, za které nutno pokládat zejména zákoník
práce, bezpečnostní předpisy vydávané státní báňskou správou, zákon č. 174/1968
Sb., o státním odborném dozoru nad bezpečností práce a pod.,
b)
sledovat a šetřit záležitosti týkající se bezpečnosti a
ochrany zdraví,
c)
obracet se se ádostí o pomoc na poradce a nezávislé
znalce,
d)
na konzultace se státní báňskou správou,
e)
dostávat zprávy od zaměstnavatele o nehodách a nebezpečných
událostech.
V oblasti
bezpečnosti práce je podle novely zákona organizace, kromě povinností uvedených
v zákoně č. 61/1988 Sb. a v jiných předpisech, zejména
v zákoníku práce, povinna:
a) Evidovat
jména, příjmení a evidenční čísla osob, které se s jejím vědomím nacházejí
v podzemí, s uvedením místa, kde se pravděpodobně nacházejí,
b) bezodkladně
ohlásit obvodnímu báňskému úřadu závažné události a nebezpečné stavy, provozní
nehody (havárie) a závažné pracovní úrazy. Provozní nehodou (havárií) se rozumí
událost, kterou byly ohroženy životy, nebo zdraví osob,
c) zjišťovat
příčiny provozních nehod a pracovních úrazů,
d) přijímat
bezodkladná opatření k odstranění zjištěných závad a k předcházení
provozních nehod a pracovních úrazů,
e) výsledky
šetření provozních nehod a závažných pracovních úrazů předkládat obvodnímu
báňskému úřadu spolu s uvedením
opatření provedených k odstranění zjištěných závad,
f) informovat
obvodní báňský úřad o podané žádosti zaměstnance, o provedení prošetření
bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, a toto prošetření provést,
g) předložit
před prvním použitím v dole Českému báňskému úřadu ke schválení vybrané
typy důlních strojů, zařízení a pomůcek, pokud již není Českým báňským úřadem
schváleno jejich použití jinde v České republice.
Za
závažnou změnu současných zákonů lze pokládat novou definici organizace.
Původní definice totiž umožňovala výklad, který vymezoval organizace tak, že
jimi byly ty subjekty, které prováděly činnosti upravené zákonem č. 61/1988
Sb., v rámci své podnikatelské činnosti a které splňovaly podmínky
stanovené zákonem, tedy vlastně jen ty, které svým povinnostem ze zákona
dostály. Takovéto pojetí organizace znemožňovalo účinně vykonávat vrchní dozor
nad subjekty, které vykonávaly hornickou činnost, nebo nakládaly
s výbušninami mimo rámec své podnikatelské činnosti, nebo které
nesplňovaly podmínky stanovené právními předpisy, nebo je výslovně porušovaly.
Nová, zákonem přijatá definice organizace, za kterou jsou považovány právnické
osoby, nebo fyzické osoby, oprávněné k podnikání, pokud vykonávají některou
z činností uvedených v části druhé nebo třetí tohoto zákona,
odstranila nelogičnosti předcházející právní úpravy. Jako poznámku nutno uvést,
že i novela ponechala pojem ”pracovník” a ”organizace” na místo dnes
používaných výrazů ”zaměstnanec” a ”zaměstnavatel” pouze s ohledem na
skutečnost, že tyto pojmy jsou dosud uívány v celé oblasti horního
zákonodárství.
Zákonem
č. 315/2001 Sb. byl novelizován nejenom zákon č. 61/1988 Sb., ale i zákon č.
44/1988 Sb. - horní zákon. Změna se dotkla § 32a odst. 2, ve kterém byla slova
”vyhrazený nerost” nahrazena slovy ”nerosty na výhradních ložiscích”. Tato
dosti neorganicky působící změna vytvořila stav, kdy v oblasti úhrad byly
nevyhrazené nerosty, které v socialistické minulosti představovaly vyvlastnění
soukromého vlastnictví, podřízeny stejnému režimu, jako ložiska vyhrazených
nerostů. Zákonodárce zde ignoroval skutečnost, že za výhradní ložiska jsou
podle platného zákona (§ 6), pokládána pouze ložiska vyhrazených nerostů a
oživil již zákonem č. 541/1991 Sb. zrušenou dikci, že do této kategorie patří i
ložiska nevyhrazených nerostů, o nichž bylo již dříve rozhodnuto, že jsou
vhodná pro potřeby a rozvoj národního hospodářství. Podstatně závažnější je
skutečnost, že úhrady, které je organizace povinna státu zaplatit, byly
z hlediska výkladu zákona pokládány za úhradu, kterou báňský podnikatel
státu platil za to, že si přivlastnil vyhrazený nerost, který je ve smyslu § 5
h.z. ve vlastnictví státu. Skutečnost, že organizace nyní podle novely platí
úhrady i za vydobyté nevyhrazené nerosty, které jsou ve smyslu § 7 h.z.
součástí pozemku a tedy v převážné většině ve vlastnictví soukromém,
ztrácí logiku.
Závěrem
lze říci, že novela zákona č. 61/1988 Sb. přijatá zákonem č. 315/2001 Sb. plně
transformuje všechny požadavky Směrnice č 93/15/EEC týkající se výbušnin a
zapracovává dosud nerealizované požadavky Směrnice č. 94/22/EEC pokud se váží
na zákony č. 61/1988 Sb., resp. zákon č. 44/1988 Sb. Tímto právním aktem byl
završen novelizační proces, kterým Český báňský úřad splnil svoji povinnost
uvést horní zákony do souladu s právem Evropské unie.
Druhou
významnou změnou v oblasti horního zákonodárství, která je předmětem této
mé přednášky je zákon č. 206/2002 Sb., kterým byl novelizován zákon č. 61/1988
Sb. Důvodem této novely bylo:
-
doplnění a upřesnění
výčtu hornických činností a činností prováděných hornickým způsobem,
-
rozšíření prostoru pro výkon dozoru státní báňské správy,
-
zvýšení úrovně bezpečnosti práce v hornických organizacích a
stanovení odpovědných osob za odborné a bezpečné řízení hornické činnosti a
činnosti prováděné hornickým způsobem.
Hornická
činnost byla novelou zákona v taxativním výčtu rozšířena o báňskou
záchrannou službu a důlně měřickou činnost. Zákonodárce tak reagoval na
skutečnost, že na rozdíl od minulosti je báňská záchranná služba i důlně
měřická činnost vykonávána mimo rámec dříve komplexní činnosti hornických
organizací, nebo jejich nadřízených orgánů. Dnes jsou tyto stanice zcela
samostatnými právnickými osobami. Příkladem toho je Hlavní báňská záchranná
stanice v Ostravě, která je akciovou společností a tedy organizačně
nezávislou na jiných podnikatelských subjektech. Stejně tak bylo nutno provést
i úpravu § 3, a to zejména pokud se toto ustanovení týká geologických prací. Tyto
byly ze zákona vypuštěny a tím odstraněna i nežádoucí duplicita se zákonem č.
62/1988 Sb., o geologických pracích. V § 3 písm. f) bylo odstraněno nelogické
zúžení vrtných prací na práce studnařské, resp. na strojní vrtání.
V několika případech byla činnost prováděná hornickým způsobem přesněji
specifikována, jako např. jímání přírodních léčivých vod.
Tato
novela zákona č. 61/1988 Sb. se vypořádala i s dosavadní nejasností a
rozpory mezi pojmy ”povolení” a ”oprávnění”. Novelizovaný zákon používá pojem ”oprávnění”,
jako obecnou, zákonným způsobem získanou kvalifikaci právnické nebo fyzické
osoby, která ji kvalifikuje pro výkon určité činnosti bez územní specifikace.
Naopak ”povolení” používá zákon jako jednorázový akt směřující k jedné
konkrétní činnosti, v určitém místě a v rámci konkrétního druhu
prací.
Významnou
změnou je postavení závodního dolu a závodního lomu. Dříve nepřesné a vágní
stanovení osoby odpovědné za bezpečný stav báňského provozu bylo konkretizováno
výslovnou odpovědností závodního dolu, resp.
závodního lomu za odborné a bezpečné vedení hornické činnosti, nebo
činnosti prováděné hornickým způsobem. Zákon vypustil funkce vedoucího
pracovníka, který se ustanovoval v těch báňských provozech, pokud nešlo o
důl ani lom a jehož význam dosavadní praxe nepotvrdila.
Provoz
hlavních báňských záchranných stanic je na rozdíl od minulosti
v ekonomické oblasti založen na podnikatelské bázi. Dřívější zákonná
úprava vyžadovala dohodu o výši příspěvku k úhradě nákladů na zřízení,
vybavení a provoz hlavní báňské záchranné stanice, kterou tato stanice
uzavírala s hornickými organizacemi v obvodu své územní působnosti.
Zákon však neřešil situaci, kdy k dohodě nedošlo a báňská záchranná
stanice byla přesto povinna plnit všechny úkoly a povinnosti, které jí zákon a
příslušná vyhláška ČBÚ ukládaly. Pro tyto případy určil zákon č. 206/2002 Sb.
Český báňský úřad jako orgán, který je oprávněn výši příspěvku stanovit. I když
zákon nestanoví formu, lze vyvodit, že ČBÚ tak učiní v režimu správního
práva, a to rozhodnutím.
Zákon č.
124/2000 Sb., kterým se změnil zákon č. 174/1968 Sb., o státním odborném dozoru
nad bezpečností práce, byl mimo jiné zrušen i § 8 odst. 4 a v odst. 5,
zrušeno písm. b). Touto úpravou byly státní báňské správě odejmuty kompetence
v oblasti vyhrazených technických zařízení. Nepřehlednost a nejasnost
v oblasti vyhrazených technických zařízení, ale i v oblasti vybraných
důlních strojů, zařízení a přístrojů završil zákon č. 71/2000 Sb., kterým byl
novelizován zákon č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky. Tento
ve své podstatě zrušil § 8 odst. 1 až 5 zákona č. 61/1988 Sb. Pokud
pomineme formulační nejasnosti a
z nich vyplývající rozporné výklady zůstal nedořešen problém zajištění
bezpečnosti provozu v podmínkách některých organizací - dolů, a to zejména
plynujících dolů, dolů nebezpečných horskými otřesy a pod., kde je použití
určitých strojních a elektrických zařízení, v porovnání s běžnými
průmyslovými provozy, zcela specifické. § 8 odst. 3 zákona nově formuloval povinnost
Českého báňského úřadu typy vybraných důlních strojů, zařízení, přístrojů a
pomůcek povolovat k použití před jejich prvním nasazením v podzemí.
Vybraná zařízení, kterých se povolení týká, jsou taxativně uvedena v § 2
Vyhlášky ČBÚ č. 73/2002 Sb., o vybraných důlních zařízeních. Nutno poznamenat,
že jejich počet byl oproti minulosti výrazně redukován.
Současná
doba nastolila problém, jak řešit případy, kdy těžba v dole, nebo v lomu
byla dočasně nebo trvale ukončena a provozovatel nepředložil obvodnímu báňskému
úřadu plán zajištění, nebo likvidace. Právní úprava před novelou báňskému
podnikateli neurčovala jednoznačnou povinnost tyto plány v určitém termínu
předložit. § 8b zákona č. 206/2002 Sb., řeší tuto situaci tak, že dává
obvodnímu báňskému úřadu právo zajištění nebo likvidaci dolu, nebo lomu
nařídit, a to na náklady organizace. Zákonodárce však tuto pravomoc omezuje
splněním podmínky ohrožení bezpečnosti, nebo zdraví lidí a rozsah těchto prací
omezuje maximem ve výši vytvořených finančních rezerv.
Podnikatelé
jistě přivítají, že při změně POPD, nebo plánu zajištění, nebo plánu likvidace
je účastníkem řízení pouze žadatel (§ 10 odst 10). Takto zjednodušené řízení je
však možné pouze tehdy, pokud změnou plánu nejsou ohrožena práva a plnění
povinností jiných osob a nemění se okruh osob dotčených nebo ohrožených
hornickou činností. Zákon ukládá obvodnímu báňskému úřadu změnu projednat
s příslušnými orgány státní správy chránícími v dotčeném území zájmy
podle zvláštních právních předpisů.
Vyhláška
Českého báňského úřadu č. 52/1997 Sb., kterou se stanoví požadavky
k zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a bezpečnosti provozu
při likvidaci hlavních důlních děl ve svém § 17 ukládala organizacím, aby do 12
měsíců po skončení hornické činnosti předaly báňskému úřadu dvě vyhotovení
závěrečné zprávy a evidenční listy hlavních důlních děl a důlně měřickou a geologickou dokumentaci,
které mohou být trvalým způsobem uloženy na technickém nosiči dat. Nutnost
uzákonit tuto povinnost byla vyvolána neochotou některých podnikatelů
respektovat vyhlášku jako podzákonný právní akt. Zapracování tohoto požadavku
do novely zákona č. 61/1988 Sb. (§ 14 odst. 3), bylo vedeno nutností trvale
uchovat dokumentaci hlavních důlních děl u kterých byl ukončen provoz, a to
zejména z hlediska v budoucnosti možného využití poddolovaného území a
kvalifikovaného posuzování případných důlních škod, a to i v časově
vzdálené budoucnosti.
Za pozornost jistě stojí i přechodné ustanovení v článku VI. odst. 3
zákona č. 206/2002 Sb., podle kterého organizacím, kterým byl stanoven dobývací
prostor podle dosavadních právních předpisů, který se nachází na pozemku ve
vlastnictví státu, vzniká právo, aby s ním správní úřad, právnická osoba,
nebo její organizační složka, která má pozemek ve správě, uzavřela dohodu na
dobu předpokládaného dobývání ložiska, nebo kupní smlouvu o prodeji pozemku;
tyto pozemky mohou být převedeny na jiný subjekt, než na držitele dobývacího
prostoru, až po zrušení dobývacího prostoru. Podle odst. 4 čl. VI přechodných
ustanovení, může pozemky ve vlastnictví státu nacházející se ve stanoveném
chráněném ložiskovém území, správní úřad, právnická osoba, nebo její
organizační složka, která tyto pozemky spravuje, pronajmout, nebo prodat pouze
organizaci, které bylo vydáno oprávnění k hornické činnosti. Tato
skutečnost musí být doložena potvrzením Českého báňského úřadu, že organizace
požádala o stanovení dobývacího prostoru. Uvedená přechodná ustanovení výrazným
způsobem posilují dříve nabytá práva a jistoty podnikatelů při výkonu hornické
činnosti, nebo činnosti prováděné hornickým způsobem a účinně zabraňují
spekulacím, případně nežádoucím překážkám v podnikání.
Novely
zákona č. 61/1988 Sb., přijaté zákonem č. 315/2001 Sb. a zákonem č. 206/2002
Sb., si kladly za úkol odstranit některé nedostatky, na které upozornila
hornická praxe.Lze právem předpokládat, že uvedené novely v oblasti
horního zákonodárství jsou poslední, před přijetím zcela nové právní úpravy.
Vláda České republiky uložila Českému báňskému úřadu, aby společně s Ministerstvem
průmyslu a obchodu a s Ministerstvem životního prostředí předložil do
konce roku 2003 rozbor stávajících zákonů, tj. zákona č. 44/1988 Sb., zákona č.
61/1988 Sb. a zákona č. 62/1988 Sb. a
navrhl další legislativní postup. Český báňský úřad zastává stanovisko, že
hornictví, jako významná národohospodářská oblast by měla být upravena jediným
kodexem horního práva, který by v sobě zahrnoval veškerou právnít materii
doposud upravenou citovanými zákony.
Nemohu se zbavit dojmu, že celá řada institutů horního práva byla praxí
prověřena, a že by měněno mělo být pouze to, co je brzdou rozvoje hornické
činnosti, při současném respektování i ostatních celospolečenských zájmů.
Věřím, že Hornická Příbram ve vědě a technice, při svém sympoziu v roce
2004 bude již moci projednávat návrh nového horního zákona.